Jotkut eläimet ovat täällä Seilissä asuneille ihmisille olleet tosi tärkeitä -
ja hyvin arvostettuja, toisia taas on vieroksuttu.
Lähteinä olen käyttänyt arkistoaineistoa ja muistitietoa, -
eli haastatellut esimerkiksi Seilissä asuneita ihmisiä.
Eniten arkistoaineistossa yllätti, miten paljon arkistosta löytyi -
ihmisen luontosuhteesta kertovaa aineistoa, -
esimerkiksi Seilin sairaalan maatilan toiminnasta.
Yllättävämmistäkin paikoista, kuten potilaiden kirjeistä -
ja erilaisista kirjanpidoista, on löytynyt luontosuhteesta vihjeitä.
Muistitieto on ollut tärkeä aineisto. Sen avulla olemme saaneet tietää kokemuksista, -
arvoista, henkilöhistoriasta, joskus yli- sukupolvisista muistoista ja kokemuksista, -
ja olemme voineet kysyä suoraan niitä kysymyksiä, jotka meitä kiinnostavat.
Täällä Seilin saaressa on viljelty maata ja kasvatettu karjaa ainakin 500 vuotta.
Pelloilla on viljelty viljakasveja, juurikasveja ja vihanneksia.
Pihoilla on kasvatettu hyötykasveja, ja ihmisten kanssa täällä on elänyt -
esimerkiksi nautoja, hevosia, lampaita,vuohia, kanoja ja sikoja.
Erilaiset kasvit ja kotieläimet ovat olleet tosi tärkeitä, täällä elämisen ehto.
Kotieläimistä varsinkin lehmät ja hevoset ovat olleet ihmisille tärkeitä.
Lehmistä on saatu lantaa pelloille.
Hevoset ovat auttaneet kuljettamaan tavaroita ja ihmisiä paikasta toiseen.
Kalastus on ollut tosi tärkeää. On myös kerätty sieniä, marjoja ja villikasveja.
Leprahospitaalin ja mielisairaalan aikana on ruoankulutus ollut niin suurta, että -
saaren ruoantuotanto ei ole aina riittänyt vaan on tuotu ruokatarvikkeita ulkopuolelta.
Seilissä on myös kasvanut monenlaisia puita -
ja ne ovat olleet tärkeitä, koska on tarvittu polttopuita.
varsinkin sairaala-aikana on polttopuiden tarve ollut niin suurta, -
että polttopuita on pitänyt hankkia pääsaaren ja lähisaarten lisäksi kauempaa.
Kaikki eläinlajit eivät ole olleet tervetulleita.
Esimerkiksi hiiret ja rotat ovat olleet ei-toivottuja vieraita -
vilja- ja ruokavarastoissa.
Nykyään varsinkin punkit ja kauriit herättävät huolta ja harmistusta -
punkit sen takia, että ne voivat aiheuttaa ihmisessä erilaisia tauteja, -
ja kauriit, koska ne tulevat pihoille ja syövät kasveja, joita ei haluta menettää.
Historiantutkimuksen aineistojen mukaan ihmisen ja muun luonnon kanssakäyminen -
on ollut hyvin läheistä ja yhteenkietoutunutta.
Välillä elämä on Seilissä ollut hyvin rankkaa ja niukkaa, -
mutta luonto on auttanut ihmisiä pärjäämään täällä.
Seilin saaren luontoa on myös ihasteltu ja arvostettu hyvin paljon.
Elämän saari -hankkeen arkeologisiin kaivauskohteisiin lukeutuivat -
Seilin kylämäki, josta historialliset asiakirjat kertovat 1500-luvun alkupuolelta, -
ja Seilin nykyisessä Kirkkoniemessä, joka on ollut pieni saari, -
1620-luvulla rakennettu leprasiirtolan alue.
Yksi mielenkiintoisimmista tutkimuskysymyksistä oli, -
miten saaressa asuneiden ihmisyhteisöjen arkielämä erosi riippuen siitä, -
asuiko maanviljelysasutuksen piirissä Seilin kylämäellä -
tai täällä eristetyllä leprasairaiden alueella.
Esinelöydöt kertovat ihmisten arjesta, kuten myös luulöydöt -
ruokailutottumuksista ja yhteyksistä ulkomaailmaan.
Löytöaineiston perusteella Seilin kylämäen asukkaiden -
ja Kirkkoniemen eristyksissä elävien potilaiden elämä -
ei vaikuta eronneen loppujen lopuksi kovinkaan paljon.
Kaivauksissa löytyneet eläinten luut kertovat melko yhtenevästä -
ruokakulttuurista, samoin kuin saviastioiden palaset.
Kaivauksissa löytyi myös nautinto- aineiden käytössä tarvittujen -
esineiden kappaleita, kuten savesta valmistettuja liitupiippuja -
joita tässä takanani näkyvän Seilin 1730-luvulla rakennetun kirkon edustalla -
sijainneessa 1600-luvun puolenvälin leprapotilaitten talossa -
on käytetty aivan yhtä lailla kuin Seilin kyläasutuksen piirissä.
Kaivauksissa löytyi muun muassa 1600-luvun puolenvälin paikkeilla -
valmistetun hollantilaisen liitupiipun kappale.
Esinelöydöt kertovat osittain siitä, että vaikka saareen tuotiin ihmisiä -
elämään eristyksissä, tämä ei ollut täysin ulkomaailmasta eristynyt, -
vaan tänne päätyi kansainvälisten kauppayhteyksien myötä -
samaa käyttöesineistöä, mitä voimme löytää vaikkapa Turun alueelta.
Ihminen jättää jälkensä kaikkialle, missä liikkuu.
Yksi tapa tutkia ihmisen toimintaa mennei- syydessä on arkeologinen kasvitutkimus.
Kasvitutkimus on eräänlaista salapoliisityötä.
Siinä tutkitaan mikroskoopin alla hyvin pieniä jäänteitä, -
jotka ovat säilyneet maaperässä satoja tai tuhansia vuosia.
Ne ovat pieniä jyviä, siemeniä, kasvien lehtiä, juurien osia tai hedelmiä.
Kasvien siemenet ja jyvät voivat säilyä maaperässä -
satoja ja jopa tuhansia vuosia hiiltyneinä.
Nämä Seilistäkin löytyneet ohran- ja rukiinjyvät olivat säilyneet hiiltyneinä.
Seilin arkeologisissa tutkimuksissa tutkittiin talonpohjaa, -
joka sijaitsee nykyisen kirkon edessä.
Tästä talonpohjasta saatiin arkeologisissa kasvitutkimuksissa selville, -
että on käytetty hyödyksi ruista ja ohraa.
Todennäköisesti rukiista on leivottu leipää ja ohrasta pantu olutta.
Viljat on varmaan saatu kirkon vierellä sijainneesta pellosta.
Arkeologinen kasvitutkimus paljastaa ihmisen toiminnan jälkiä -
kautta aikojen, eli saadaan tietoa, mitä on viljelty, mitä on syöty -
millainen ympäristö on aikoinaan ollut, -
miten ihminen on muokannut maisemaa.
Arkeologinen kasvitutkimus on sellaista salapoliisityötä, -
että koskaan ei tiedä, mitä mikroskoopin alta paljastuu.
Seili – elämän saari -hankkeessa olemme etsineet hyönteisiä -
myös arkeologisista näytteistä.
Hyönteisten ulkokuori koostuu kitiinistä, joka on hyvin kova aine.
Se kestää maaperässä jopa satoja vuosia lähestulkoon hajoamatta.
Lajinmääritystyö on edelleen kesken mutta kun olemme saaneet sen valmiiksi -
meille aukeaa todella hieno mahdollisuus vertailla Seilin saaren -
vanhaa hyönteislajistoa sen nykyiseen hyönteislajistoon.
Tunnemme nykyisen hyönteislajiston hyvin, sillä olemme viime 15 vuoden aikana -
tutkineet Seilissä hyönteisiä hyvin monien menetelmien avulla.
Hyönteiset ovat eliöryhmänä äärimmäisen tärkeä -
ihmisen hyvinvoinnin kannalta. Jos ajatellaan ruoantuotantoa, -
hyönteiset pelaavat siinä tärkeää roolia pölytyspalveluiden kautta.
Toisaalta hyönteisissä on lajeja, jotka myös haastavat ihmistä.
On lajeja, jotka esimerkiksi kilpailevat samoista ravintokasveista kanssamme -
tai on lajeja, jotka levittävät vaarallisia tauteja.
Seilin saaren hyönteislajisto on myös jatkuvassa muutoksessa.
Viime vuosien aikana saarelle on levittäytynyt pyjamalude, -
hauskannäköinen, punamusta, isokokoinen ludelaji.
Olemme löytäneet täältä myös muita mielenkiintoisia hyönteislajeja.
Yksi niistä, joka tässä ympärilläkin lentelee, on Ixodiphagus hookeri, -
pistiäinen, joka loisii puutiaisilla.
Voi sanoa, että Seili – elämän saari on erityisesti myös hyönteisten saari.
Fytoliittitutkimus on Suomessa melko uusi menetelmä.
Halusimme päästä testaamaan sitä Seilin kasvillisuuden muutoksen tutkimiseen.
Fytoliitit ovat kasvikiviä. Ne syntyvät kasvin muuntaessa -
veden mukana maaperästä saamansa piidioksin kiinteiksi kasvikiviksi.
Fytoliitit saavat muotonsa kasvin soluista. Muotojen avulla voimme pyrkiä -
tunnistamaan maaperästä löytyneiden fytoliittien tuottajakasveja.
Koska tutkimusala on Suomessa harvinainen, puuttuu meiltä kattava referenssikokoelma -
Suomen tyypillisistä kasveista ja niiden tuottamista fytoliiteista.
Tätä varten keräsimme 53 näytettä, joista valmistimme fytoliittipreparaatit.
Näytteet on kerätty Turun yliopiston kasvitieteellisen puutarhan ja -
yliopistonmäen ympäristöstä sekä Luonnonvarakeskuksen viljanäytteistä.
Koska pyrimme tarkastelemaan vuosisatojen kuluessa tapahtunutta -
muutosta kasvillisuudessa, -
vertasimme eri syvyyksistä otetuista maaperänäytteistä löytyneitä fytoliitteja.
Vanhimmista näytteistä löytyi maan pinta- kerroksiin verrattuna vähemmän fytoliitteja -
ja fytoliitit olivat enemmän rikkoutuneita tai pienikokoisia.
Kirkkoniemi poikkesi kolmesta muusta näytekohteesta.
Alueelta löytyi vähemmän fytoliitteja, mikä voi johtua erilaisesta maankäytöstä.
Muut kolme tutkimuskuoppaa olivat fytoliittikannoiltaan samankaltaisia.
Tutkimuksessa haastavinta oli fytoliittien tarkka tunnistus, -
sillä monet kasvit tuottavat samannäköisiä fytoliitteja.
Heinäkasvit tuottavat runsaasti fytoliitteja, joilla on selkeät, tunnistettavat muodot.
Heinäkasvien fytoliitit olivatkin tutkimuksessamme kaikkein yleisimpiä.
Vanhalta kasvimaalta olisi ollut kiva löytää enemmän merkkejä -
vanhoista hyötykasveista, mutta referenssinäytteistä selvisi, -
etteivät nämä kasvit tuota kovin yksilöllisiä fytoliittityyppejä.
Tutkimuksen kautta saimme paljon uutta kokemusta fytoliiteista, -
ja rakentamastamme referenssi- kokoelmasta on tulevaisuudessa apua -
fytoliittitutkimusten suunnittelussa ja toteutuksessa.
Siitepölynäytteillä on pystytty selvittämään ihmistoimintaa Seilissä.
Halusimme tutkia, miten ihminen on vaikuttanut saaren kasvillisuuteen, -
ja voidaanko kasvillisuudessa havaita ihmistoiminnan aiheuttamia muutoksia -
vuosisatojen kuluessa.
Ängesnäsin peltoalueelta otetuissa näytteissä löytyi viljan siitepölyä -
maakerroksista, joiden arkeologisissa kaivauksissa tulkittiin olevan -
peltojen kyntökerroksia.
Sen sijaan peltokerrosten alta otetuissa näytteissä -
ei viljojen siitepölyä ollut.
Fogdebyn kylätontilta otetut näytteet kertovat paikan avoimuudesta.
Näytteistä löytyy vain vähän puiden siitepölyä, mutta -
näytteissä oli paljon heinien sekä sellaisten lajien siitepölyä, -
jotka viihtyvät niityillä, laidunmailla ja tienpientareilla.
Ängesnäsistä löydetyt viljan siitepölyt kertovat siitä, miten ihminen -
on raivannut alkuperäistä kasvillisuutta viljapelloiksi.
Fogdebyn kylätontilta otetuissa -
näytteissä näkyivät sen sijaan -
ihmisen ja kotieläinten läsnäolosta hyötyneet kasvilajit.
Selviä merkkejä kasvillisuudessa tapahtuneista muutoksista -
löytyi vain vähän.
Tämä voi johtua siitä, että vanhimmat näytteet olivat 1600-luvulta -
eikä tutkituilla alueilla ole tapahtunut kasvillisuudessa -
suuria muutoksia viime neljänsadan vuoden aikana.
Hankkeemme nimi Seili – elämän saari -
syntyi vastavoimaksi Seilin saaren maineelle -
sairauden, kuoleman ja eristyneisyyden paikkana.
Seiliin liitetty synkkä mielikuva on kuitenkin suppea ja ihmisen.
Arkeologisen, luonnontieteellisen ja kulttuurihistoriallisen -
kaivuutyömme löydökset osoittavat, että saari on viime vuosisatojen aikana -
ollut täynnä elämää ja vuorovaikutuksia.
Voidaan itse asiassa puhua elämän saaristosta, -
jossa muutokset yhdessä paikassa ja eliöyhteisön osassa -
säteilevät vaikutuksia toiseen paikkaan ja muihin lajeihin.
Se eliöyhteisö, jonka tänään näemme -
ja jonka osana elämme, -
on eliöyhteisöjen historiallisen ketjun lopputulos.
Entä millaista tulevaisuuden eliö- yhteisöä itse parhaillaan luomme?
Elämän saari -hankkeessa olemme halunneet monitieteisen tutkimuksen kautta -
valottaa ihmisen luontosuhdetta halki vuosisatojen.
Luonto köyhtyy kaikkialla maapallolla kiihtyvällä nopeudella.
Jopa noin miljoona eliölajia on vaarassa kuolla sukupuuttoon.
Tilanne ei kuitenkaan ole toivoton vaan meillä on edelleen mahdollisuuksia -
pysäyttää luontokato, mutta se vaatii onnistuakseen tosi isoja muutoksia.
Se vaatii muutoksia muun muassa siinä, mikä on meidän luontosuhteemme, -
millä tavoin kohtelemme meitä ympäröivää luontoa.
Elämän saari -hankkeessa kuva Seilin saaresta, joka usein tunnetaan -
kuoleman saarena, on muuttunut kuvaksi elämän saaresta.
Toivomme, että tämän hankkeen kautta olemme voineet innostaa muita -
miettimään omaa luontosuhdettaan uudenlaisessa valossa ja muistaen, -
että luonnon monimuotoisuus turvaa myös meidän ihmisten hyvinvoinnin.